EN ORIGINAL-ANIME FRA NETFLIX
Melding til passasjerer til Guangzhou med flight 215.
Flyging til Guangzhou med avgang 11.45 er nå klar for ombordstigning...
Hungeren spiser opp sjelen min.
En sjeldent regnskyll i Beijing.
Som om den slurper i seg kald suppe,
absorberer undergrunnen systematisk menneskene.
Den røffe byen gjør ansiktene uttrykksløse.
Jeg er antakelig et av dem.
Etter en kjedsommelig runddans for å sanke sammen det jeg mente var viktig,
følte jeg at jeg hadde forlagt noe.
Numne mister vi smaken av hjemtraktene.
Smaken, som jeg hadde glemt, kommer nå tilbake til meg.
Hvor ble alle minnene av?
Idet årstiden endrer seg, husker jeg smaken av risnudler fra hjembyen min.
Den som ga meg styrke, var den med sesongbetonte ingredienser,
San Xian-nudlene.
RISNUDLENE
For mange i Hunan-provinsen
begynner dagen med en bolle med varme, dampende nudler,
svette i ansiktet og livet i øyeblikket.
- To boller. - Takk.
Det jeg husker fra barndommen, begynner i denne nudel-kafeen uten skilt.
God morgen.
Xiao Ming.
Bestemor!
Risnudlene her er håndlagede.
De er gjennomsiktige og vakre.
Smaken har en leken sprett som gir dagen en makelig start.
Det var min tid med bestemor.
Begge foreldrene mine jobbet, så jeg tilbrakte morgenene med henne.
Vi spiste San Xian-nudler.
Jeg var hekta på dem.
Soppen var fast og fin,
saftig kikurage med god tyggemotstand.
Blandet inn i en tykk suppe
overlapper smakene hverandre, gleder smaksløkene og smelter hjertet.
Du godeste.
Varm damp berører huden min,
suppens aroma
og lyden av oss som spiser.
Ingen ord kunne beskrive hvor høyt jeg elsket dette øyeblikket.
Det var flere hemmeligheter i smaken.
Kjøttet og soppen var finhakket sammen,
eggene var bløte og luftige
og blandet seg med nudlene nedover halsen.
Og smakene ble forsterket av den ravgule suppen.
Andre steder bruker av og til MSG.
Men her brukte de tid og innsats,
bare mann og kone som laget risnudlene med omsorg.
Spis alt du vil.
- Vil du ha en bolle til? - Ja!
Jeg fant ut senere
at eieren var en kjent kjøkkensjef i Beijing,
en av de beste i Hunan-provinsen.
Én dag startet han for seg selv
og etablerte seg her, før jeg ble født, for å åpne en nudel-kafé.
Denne kafeen laget bare San Xian-nudler og holdt det gående i 20 år.
De håndlagede nudlene smakte alltid likt,
og det gjorde suppen også.
De snakket ikke mye, men risnudlene var elsket av alle.
Mange reiste langt for å spise dem,
men det var ingen garanti for at de fikk.
Jeg bodde rett ved siden av,
så jeg var så heldig at jeg fikk spise nudler hver dag.
Bestemor sa en gang til meg:
"Hvis du liker å spise, blir du velsignet med deilig mat."
Men plutselig stengte eierne kafeen og forsvant.
Det ble sagt at de ble utstøtt på grunn av sjalusi,
eller at en gammel kunde ønsket dem tilbake til Beijing.
TIL LEIE
Uansett hvor de drar,
vil det være mange som liker å spise der.
De kommer til å gjøre de folkene glade med nudlene sine,
helt sikkert.
Nudlene på kafeen nær skolen
var ikke håndlagede, og teksturen ikke særlig spesiell.
Men det brennhete tilbehøret var deilig.
Friterte grønnsaker utsondret smak og fløt på de myke nudlene
som lå som et teppe over suppen.
Den var annerledes enn kafeen jeg gikk på med bestemor,
men jeg likte den likevel.
Er ikke du elev ved Fjerde akademis ungdomsskole?
- Jo. - Sønnen min går der også.
Han går tredje året på videregående.
Sees senere, vennen.
Kanskje jeg kan pensjonere meg fra dette når sønnen min er ferdig og får seg jobb.
Du vokser. Spis det hjertet begjærer.
Og vær flittig med skolearbeidet.
Takk.
Den jenta var ett år eldre enn meg,
og kom forbi her hver dag på vei til skolen.
Det rødbrune håret hennes glitret i sola.
Jeg ville stirre på det for alltid.
En av grunnene til at jeg kom hit var at jeg kunne se henne.
Det var mitt livs største glede.
Jeg vet ikke hvorfor... Jeg følte bare at dette ville vare evig.
Den høsten...
Hva er planen her?
...endret nudel-kafeen utseende.
Mannen ville bytte jobb,
og overbeviste kona om å åpne en fiskebutikk.
De glade morgenene forsvant plutselig,
og med dem, risnudlene og synet av håret hennes.
Og så åpnet fiskebutikken,
men den gjorde det visst ikke så bra.
Hva skjer?
Du gjør meg forbanna!
Noen må få tak i læreren!
Hva er det? Hva skjedde?
Går det bra?
Dette er din feil! Du sier aldri noe!
Den skadde eleven var sønnen til kvinnen i nudel-sjappa.
Jeg vet ikke hva som startet kampen, men fiskebutikken stengte dørene.
I mitt tredje år på ungdomsskolen
kom nudel-kafeen tilbake.
Men noe var annerledes.
Mannen hjalp til.
Og det var en annen...
Tusen takk!
De så gladere ut enn før, men...
Jeg hørte at hun gikk ut av skolen og begynte på en ny langt borte.
Det markerte slutten på min første kjærlighet.
En svært trist morgen.
Da jeg var liten, våknet jeg til lukten av nudler.
Tiden med bestemor og på ungdomsskolen,
de herlige øyeblikkene når jeg så på henne...
Nå tilbringer jeg tid alene.
San Xian-nudler, takk.
Skal bli.
Nummer 12, San Xian-nudler.
De maskinlagede nudlene var nesten for perfekte.
Smaken av den kinesiske suppen var ikke dårlig.
Men det var mindre tilbehør, og prisen var høyere.
Jeg pleide å elske San Xian-nudler, men det smaker bare ikke det samme.
Hei, pappa. Hva er det?
En to og en halv times flytur fra Beijing.
Jeg tenkte jeg kunne dra hjem når som helst,
men avstanden var større enn jeg trodde.
Lysene under meg får hjertet til å verke enda mer.
Er det deg, Xiao Ming?
Beklager,
men jeg tror ikke jeg kan spise San Xian-nudler med deg lenger.
Ikke si det. Vi skal spise dem sammen.
Bestemor...
Dratt inn fra natten, smelter nå skyggen min bort i morgensola.
Sorgen jeg føler i brystet,
vil minske med tiden.
Enkelte ting endrer seg aldri, mens andre endrer seg...
Hva skal det være?
- En bolle med San Xian-nudler. - Greit.
Varmen fyller meg ennå fra trøsten som forlot meg i går.
Dagene som fløy, kommer aldri tilbake.
Men jeg føler meg sikker på at noe driver mitt beskjedne jeg.
Det ligger i bakhodet mitt mens årstidene skifter.
Det var en ensom og blek morgen,
men også en morgen som rødmet av håp.
Vær så god.
"RISNUDLENE"
Helt siden jeg var barn, har jeg elsket fine klær.
Hvis jeg hadde på meg favorittklærne mine, var jeg glad hele dagen.
Jeg følte meg uovervinnelig.
Jeg likte å velge ut klær til lillesøsteren min.
Vi lekte prinsesse med mine avlagte klær.
Men så begynte jeg å vokse,
og ble så høy at vi ikke kunne byttelåne klær lenger.
Jeg likte aldri å være høy.
Det tiltrekker unødvendig oppmerksomhet, og jeg slår meg ofte i hodet.
Men nå jeg er jeg takknemlig overfor foreldrene mine.
Uten andre talenter, fikk jeg karrieren takket være høyden foreldrene mine ga meg.
Før jeg fikk sjansen til å takke dem, gikk de bort.
Jeg innser alltid ting etter at jeg mister dem.
Alt som er verdifullt.
Verden er i rask endring.
Klesmoter, folk og oss modeller.
Denne karrieren varer ikke evig.
Men jeg vil likevel skinne
for den eneste familien min, lillesøster.
ET LITE MOTESHOW
- Det var alt, Yi Lin. - Takk, alle sammen.
- Tusen takk. - Bare hyggelig.
Ikke gjør slikt. Hva om du blir skadet?
- De klærne er dyre. - Men...
Jeg ble så glad da jeg så bilde av meg på en forside for første gang.
Søsteren min kunne se meg selv om vi bodde langt unna hverandre.
Men nå er det en hverdagslig ting.
Hva ser du?
Kamera, lys, jenter.
Du står der de fleste jenter bare kan drømme om.
For en dyster utsikt. Noe annet?
Jeg er ikke inspirert til å si noe vittig akkurat nå.
Beklager at jeg spør.
Flott jobb, takk.
Er ikke det den nye redaktøren? Du må si noe sjarmerende.
Min kjære...
Hvor lenge har du gjort dette nå?
Kan du ikke i det minste si noe søtt?
Jeg er mer handling enn ord.
Den kjeften din.
Vi er ferdige! Tusen takk for innsatsen.
Jeg har laget kake til deg.
Kanskje søs er opptatt.
Alle klare?
Gratulerer med dagen, Yi Lin!
- Gratulerer med dagen! - Takk.
INGEN TIDLIGERE MELDING
Jeg har tabbet meg ut.
Yi Lin!
Gratulerer med dagen.
Du kom!
Manageren din fortalte meg det.
Beklager at jeg gikk glipp av fotoseansen, men jeg var opptatt på jobben.
Hva med senere?
Beklager. Jeg må tilbake på kontoret.
Jeg skjønner. Hvis det er jobb...
Yi Lin!
- Har vi møttes? - Jeg er Shui Jing. Vi er i samme byrå.
- Jeg har alltid beundret deg! - Har du?
Du er så populær på skolen vår. Alle imiterer deg.
- Takk. - Fremdeles skoleelev? Du er veldig moden.
Ja!
Du kommer til å bli en hit.
- En ny generasjon er på vei. - Takk.
Jeg håpet jeg kunne få råd fra deg om hvordan jeg lykkes i bransjen.
- Råd? Jeg har egentlig ingen. - Vær så snill.
- Gi henne noen tips. - La meg tenke...
- Hit bort, Shui Jing. - Kommer!
Unnskyld, jeg må gå.
Jeg sa ingenting.
- Hun har utstrålingen. - La ikke merke til det.
Ikke tro at du alltid kommer til å være på topp.
- Hva skal det bety? - Jeg går og sier hei.
- Glem det. - Hold munn. Jeg har bursdag.
- Du har dårlig smak i menn. - Ti stille.
Ta deg sammen.
God aften, Lu Lu.
- Takk, som alltid. - Det var ingenting. En del av jobben.
Det var derfor jeg ba deg ta med Lu Lu.
Jeg liker ikke store folkemengder.
- Hvordan skal du møte noen, da? - Du burde snakke.
Lu Lus hjemmelagde kake er så deilig!
Den er veldig god.
Min Lu Lu er så flink til alt.
Det stemmer ikke.
Du spiste middag, ikke sant?
Beklager. Steve spiser min porsjon.
Jeg?
Hjemme best. Lu Lu er her med meg.
- God natt. - Du er så uansvarlig!
Jeg skulle gjerne vist staben Yi Lins egentlige jeg.
Beklager. Du laget alt dette til henne.
- Jeg laget bare middag til meg selv. - Slik oppdekning?
Alt er takket være henne.
På grunn av henne kunne jeg gå på skolen.
Beklager at jeg er sen!
- Søs... - Lenge siden sist, Lu Lu.
Fra nå av skal vi alltid være sammen.
Vi går og spiser. Det er noen gode restauranter i nærheten.
Jeg syntes søs var så vakker. Hun glitret
som om hun var fra en annen stjerne.
Og nå er hun en sjøløve.
Steve!
Ikke legg an på Lu Lu.
Jeg legger ikke an på jenter.
På tide at jeg går.
Yi Lin! Ikke kom for sent på auditionen i morgen.
Greit.
Søs, det er morgen. Våkne.
God morgen, Lu Lu.
- Jeg går på skolen. Klarer du deg? - Alt i orden, sees senere.
Fem minutter til...
Jeg er i trøbbel. Kjempetrøbbel.
Du er sen. Hva feiler det deg?
- Jeg forsov meg. - Du...
GARDEROBE
Du er sen.
Neste.
Fin.
Neste.
Det stedet er for barn.
Synes du jeg er for gammel?
Du skal liksom si nei.
Det kommer flere sjanser. Noe som passer deg bedre.
HEI
Neste gang. Det er fullt på toppen.
PÅ VEI TIL JOBB. SNAKKES SENERE.
- Jeg fikk jobben! - Shui Jing?
Hva skjer?
De fortalte meg på vei ut at Shui Jing fikk jobben.
Ikke fortell meg slike ting.
Fashion Week kommer snart.
Shui Jing kommer til å delta også.
Det er fra Lu Lu. Hun spør om du vil ha middag.
Hvorfor spør hun ikke meg?
Fordi du ikke svarer.
Yngre er bedre?
Utrolig at noe slikt plager meg sånn.
- Du... - Hva er det?
Ingenting.
- Har du spist? - Jeg vil ikke ha noe.
Du har ikke spist i det siste.
Må gjøre meg klar til Fashion Week.
Pass på deg selv.
Ikke vær redd, jeg har gjort dette mange ganger.
- Men søs... - Hva vet du om dette?
Hva er det?
Det går bra. Gjør dine greier.
Hvor skal du?
- På trening. - Ikke overdriv.
Det er tøft...
Min skjønnhetshemmelighet?
Ingenting spesielt.
Liksom.
Vet dere hva som skal til i kulissene?
Men jeg vil ikke at Lu Lu skal se meg slik.
Jeg kan ikke. Vil ikke.
Etter at foreldrene våre døde, ble vi sendt til forskjellige slektninger.
Det må ha vært tøft for henne.
Det var tøft for meg.
Da jeg bestemte meg for å ta til meg Lu Lu,
sa alle at det var en dårlig idé, men jeg brydde meg ikke.
Jeg er grådig.
En supermodell og Lu Lus fantastiske søster.
Jeg vil være begge deler.
Du tuller...
Det eneste jeg har, er denne kroppen.
Skjønnhet vaskes vekk hvis du tillater det.
HØSTEN 2020 GLOBALT MOTESHOW
Uansett hva som skal til, gir jeg ikke slipp på det.
Du har slitt deg ut. Hva er i veien?
Ingenting. Jeg er proff.
Jeg er bekymret for deg.
Bare la meg gå ut.
Greit. Men kjenn din begrensning.
WFS 2020 HØST
Du ser fryktelig ut.
- Kanskje du skal droppe dette. - Dette er ingenting.
Jeg har drømt om denne scenen. Nå går det i oppfyllelse.
Og nå vil jeg se hva som er bak dette.
Ser du det? Det skjer akkurat nå.
- Tiden er nesten inne. - Min herlige fremtid!
Hør på meg.
Se på meg.
Jeg har det fremdeles...
Jeg har tabbet meg ut.
Går det bra, Yi Lin?
Du liker jammen de klærne.
Ja! Jeg elsker denne fargen høyest.
Kom, Lu Lu.
Mamma...
Våken?
- Jeg så mamma i drømme. - En drøm?
Da vi var barn, sydde hun alltid.
Når jeg syr, husker jeg mamma også.
Hun fortalte meg at når hun sydde, så hun himmelen i hjembyen sin.
Hva betyr det?
Jeg vet ikke.
Hva ser du, Lu Lu?
Jeg ser folk som har på seg klærne mine.
Hvis mine klær gjør noen glade, blir jeg også glad.
Det høres fint ut.
Det kom til å ta tid før skaden min var leget.
VINTERSTIL
Da jeg sluttet å jobbe, virket det som jeg forsvant.
Det finnes mange erstatninger.
Verden går greit videre uten meg.
Nå som rehabiliteringen er over, kan du endelig jobbe igjen.
Jeg er faktisk lei av jobben.
- Vil du ta en pause? - Jeg vil ikke tilbake.
- Vil du slutte? - Det kan være på tide.
Jeg skjønner...
Kan du lære meg hvordan du gjør det?
Bruker symaskinen og alt det. Jeg vil lære meg et yrke.
Hvordan våger du?
Hvorfor snakker du slik til meg?
Jeg må jobbe. Hvem tror du jeg gjør det for?
Mener du at du gjør det for meg? Det avslutter vel samtalen, ikke sant?
Ikke se slik på meg.
Du skjønner det ikke!
- Hvor skal du? - På skolen.
Nå?
Herlighet...
SKISSEBOK
Dette er søtt.
Vi bodde sammen, og jeg visste det ikke.
Jeg prøvde ikke engang.
Jeg er så dum.
Siden har hun vært lenge på skolen,
som om hun ikke vil se meg.
Etter å ha vært fraværende så lenge, ringer du meg på grunn av dette?
Vi har aldri kranglet før siden vi flyttet sammen.
- Virker som du er tilbake. - Hva mener du?
Du kan ikke krangle uten energi.
Uansett tuller du, ikke sant? Med at du trekker deg?
Jeg mener det på fullt alvor. Jeg trekker på årene.
Da er vel jobben min over.
- Den er vel det. - Alle forlater meg.
Du og jeg kunne vært et team lenge.
- Hva skal du gjøre? - Vet ikke.
- Jeg ser ikke fremtiden. - Så du aner ingenting.
Men jeg skal tjene penger.
Jeg gir opp modellkarrieren, men jeg vil forsørge Lu Lu.
Sa du ikke at du ville ha begge deler?
Du kommer til å miste både karrieren og Lu Lu.
Du har ikke engang en mann.
En ensom ulv.
- Hvorfor sier du slike stygge ting? - Jeg er ikke manageren din lenger.
Jeg sier hva jeg vil.
Etter alle pengene du tjente på meg, ditt utakknemlige beist!
Du er forferdelig når du sier slike ting.
Kanskje du sa til Lu Lu: "Hvem tror du lar deg leve?"
Nei. Jeg sa det aldri slik.
Men du sier det på en annen måte.
Avskyelig.
Tror du virkelig jeg kan komme tilbake etter den ydmykende hendelsen?
- Det er opp til deg. - Du er så kald.
Du skal oppmuntre meg. Kan du ikke støtte meg?
- Slutt å le. - Du får ilden i deg tilbake.
- Det er den Yi Lin jeg kjenner. - Hva?
Jeg vil at du skal komme hit klokken fire i morgen.
Er det en jobb?
- Ikke vær sen denne gangen. - Vent litt!
Jeg vil ikke gå.
Det er den svake meg.
Jeg er ærlig talt redd for å svikte.
Det står noe her.
Lykke til, søs!
Lu Lu...
Vi ventet deg.
Denne veien.
Hva er dette?
- Søs! - Lu Lu!
Overrasket jeg deg?
- Showet starter. Gå og kle deg. - Det er for snart. Jeg kan ikke.
Det går fint. Kom, nå.
Vent nå litt...
Hvem er storesøsteren?
Denne kjolen...
Det er favorittfargen min.
Du husket det.
Lu Lu laget den bare til meg.
Steve kontaktet folk han kjente.
Du sa du ikke er manageren min lenger.
Men jeg er fremdeles din venn.
Takk.
Lu Lu...
Det jeg ser herfra...
Jeg vil ikke miste det. Det er så kjært for meg.
Jeg bryr meg ikke om jeg tabber meg ut.
Jeg gir ikke slipp på det.
Etter det gjorde jeg ferdig skolen og begynte å lage klær.
Det virker som søs har det bedre, nå som hun gjør det hun vil.
Jeg lager klærne, og hun bruker dem.
Helt for oss selv har vi vårt eget lille moteshow.
"ET LITE MOTESHOW"
Har du noen gang tenkt på fremtiden?
HØSTEN 2008
Jeg ble stilt det spørsmålet for lenge siden.
Hvorfor slo det meg?
Hva svarte jeg?
Jeg husker det ikke engang.
Li Mo, impulsiv som alltid?
Når du sier du skal flytte ut, gjør du det straks.
Har ikke trent mye siden skolen. Tøff dag.
- Hva er husleia her? - Hundre tusen i måneden.
Det er dyrt. Har du råd til det med din lønn?
Det er bare to år siden du begynte.
Dette lille hotellet i Shikumen? Har du tenkt å bygge dette?
Det er urban utvikling. Selskapets omdømme står på spill.
Har du noen gang tenkt på kundens behov?
Du ser det ikke, gjør du vel?
Det er på tide du våkner!
Hold kjeft! La meg være i ferd.
Jeg ba deg bare bruke varme klær. Det er ingenting å bli sint for.
Disse småtingene distraherer meg. Jeg må fokusere på jobben.
Jeg flytter. Har allerede funnet en leilighet.
Jeg visste det var barnslig...
Snakk med ham...
...men jeg sa det, så jeg må gjennomføre det.
Det mangler en eske, Pan.
Gjør det? Jeg trodde vi flyttet alt.
- Vi henter den i morgen. - Kan ikke vente.
Det er verktøy jeg trenger i den. Jeg må begynne på skissen.
Dette rommet har fin utsikt.
Ikke åpne vinduet, Pan! Vinden!
Jøss, du kan se Shikumen herfra!
Noen deler har ikke blitt revet.
Bestemoren din bor der ennå, ikke sant?
Da vi var barn, var det en eneste stor labyrint.
Herfra er det bare en flekk.
La nostalgien ligge og hjelp meg.
Dette er fra eksamensforberedelsene til videregående...
LITT REGN, SÅ SOL
Dette er en kassett fra Xiao Yu. Har du den ennå?
Hva mener du? Hva gjør den her?
Du leste som gal til eksamen.
Xiao Yu ba meg gi den til deg.
Det var litt kleint, så jeg ga den til moren din.
Visste du det ikke?
Har du en kassettspiller?
Vet du hvilket år det er? Selvsagt har jeg ikke det.
Der borte.
Hvor skal du?
Hva skal du gjøre med dette?
Hvis det ikke var slutten, la meg få høre det.
Kjærligheten jeg stengte ute, drømmen jeg jaktet på...
Den gang da hadde du og jeg alt.
Har det gått for mye tid?
Er det for sent å spørre om noe annet enn et farvel?
Hvis du ikke er her, vil hjertet mitt fortsatt verke i morgen.
KJÆRLIGHET I SHANGHAI
SOMMEREN 1999
Det bygges her. Pass på hvor dere går.
Hallo.
Hvordan er brillene?
Hei, Xiao Yu.
De er flotte. Jeg kan lese avisen bedre.
Flott å høre.
Jeg kjøpte noen blomsterfrø. Jeg tar dem med neste gang.
Pan, spill kassetten til Xiao Yu først.
Damer har ikke rangen blant venner.
- Idiot... - Slutt, dere to, så hører vi på sangen.
Gi meg en også, Xiao Yu.
Jeg visste at Xiao Yu likte Li Mo.
Du er så dum, Pan.
Hvorfor blir du så sint?
Jeg hadde visst rett.
Xiao Yu liker Li Mo!
Jeg rundjuler deg. Seriøst.
Kassetten!
- Dette kan ikke fikses. - Det er straff fra oven.
- Hva sa du? - Ro ned, så hører vi på min.
Skal du hjem allerede, Xiao Yu? Kan du ikke spise middag med oss?
Takk, men jeg må lese til en prøve i morgen.
For en flink jente.
Skal du ikke følge henne hjem?
Bestefar! Du høres ut som Pan.
Xiao Yu!
- Så mye utbygging her. - Ja.
- Veien er sprukket, og de fikser den ikke. - Sant.
Du kan slippe meg av her. Jeg kan gå.
Da jeg satte deg ned i sted, sa du: "Au, au!"
Hold munn!
Jeg sa det for din skyld.
Slutt, det gjør vondt.
Bare hold deg fast! Det er farlig.
Hold deg godt fast, ellers faller du!
Klarer du å gå på skolen med den foten?
Hvis ikke, kan du ta opp timene?
På denne kassetten.
Si noe morsomt også. Jeg hører på den om og om igjen.
Klart det, hvis du vil.
Jeg gleder meg! Men kanskje du blir distrahert i timen.
Kan du ti stille?
Hei, Li Mo.
Dette er fra klassen. Gi den til Xiao Yu.
Bli bra snart, så du kan komme tilbake til klassen.
Greit.
XIAO YU
Hører du meg, Xiao Yu?
Se på den andre linjen på side seks.
Li Mo! Hva mumler du om?
Hva gjør du med en kassettspiller?
Hvis du vil synge, kom frem.
Jeg kan forklare...
Hei. Er foten din bra igjen?
Ja, takk for hjelpen. Jeg har tatt opp noe også.
LITT REGN, SÅ SOL
Har du noen gang tenkt på fremtiden?
Hva du skal bli og hva du skal gjøre?
Det har jeg. Jeg skal bygge et hus som er stort nok til oss alle.
Pan i første etasje, meg i andre og deg i tredje.
Vi skal høre på sanger sammen selv når vi er voksne.
Jeg tenkte aldri på det selv, så jeg ville spørre deg.
Det er ikke ille.
Hva er favorittfargen din?
Rød, tror jeg. Den virker varm.
Favorittblomst?
Solsikker, for de vokser mot sola.
Hvem er favorittpersonen din?
Hør her, Li Mo...
Jeg tar inntaksprøven til Yangpu-universitetets videregående.
Vil du virkelig gå på Yangpu? Det er en super-eliteskole.
Du har aldri snakket om det.
Du kommer inn på Yangpu-universitetet hvis du går på deres videregående.
Faren min insisterer på det.
Bare fordi foreldrene dine sier det...
Men det er langt unna. Hvordan skal du komme deg dit?
Tja...
Jeg må flytte.
Xiao Yu...
Hva vil du gjøre?
Jeg vil ikke flytte, men...
Men du gjør som foreldrene dine sier?
Så dra, da!
Hvor skal du? Vi er ikke ferdige her!
Hva er i veien, Li Mo? Er du ikke sulten?
Skjedde det noe på skolen? Studiene dine må være vanskelige.
Her, spis litt kjøtt. Du trenger næring.
Ikke vær så ettergivende, mor. Han har ikke så store ambisjoner.
Hva med Xiao Yu? Hvor vil hun gå?
Yangpu-universitetets videregående.
Ikke overraskende.
Hun har alltid vært så smart.
Du burde være mer som henne.
Jeg skal prøve meg på Yangpu også.
Seriøst? Det er nesten umulig, med dine karakterer.
Og langt unna. Hvordan skal du komme deg dit?
Dette er vel ikke bare noe du sier?
Jeg mener det! Jeg vil gå på videregående og deretter på Yangpu-universitetet.
Hvis du virkelig mener det, kan det gå.
Gå?
En venn fortalte meg at det er en ledig leilighet i Yangpu-distriktet.
Dette nabolaget kan bli revet,
så det er en god mulighet til å flytte fra Shikumen.
Li Mo, gjør ditt beste uten anger.
Rydd rommet ditt og fokuser på studiene.
Hvis du vil komme inn, har du ingen tid til å late deg.
Her er kassetten din.
Det er ikke mer å ta opp lenger.
Lykke til på eksamen.
Hvilken skole skal du søke på?
En skole i nærheten, som alle andre.
180 DAGER TIL INNTAKSPRØVE
Skal du ikke si noe?
Jo, det er flaut om jeg stryker.
Hvis du sier ett ord, er vennskapet vårt over.
Det er sprøtt. Du har gått fra vettet.
Bare fordi Xiao Yu tar inntaksprøven.
Du strekker deg for langt for å nå opp til henne.
Det er ikke slik. Jeg vil bevise hva jeg kan.
Hva sa du? Vent!
Studier er viktige, men det er resten også.
Ikke brenn deg ut. Og...
Bestemor og bestefar blir værende, så det blir bare oss tre som flytter.
Ja vel.
Og Pan ba meg gi deg denne kassetten.
Han vil at du skal høre på den.
Jeg har ikke tid. Legg den i esken der.
Hva er i veien, Li Mo? Hva haster sånn?
Jeg trenger kassettspilleren.
Jeg er alene, så jeg lager ikke så mye mat lenger.
Det går fint, bestemor.
Er du sulten? Vil du ha noen småkaker?
De river dette området, ikke sant?
Har du snakket med pappa om det?
De begynte å rive den siden av gaten, men stoppet her.
Det ser ikke ut til at de starter opp igjen ennå,
så det er vanskelig for meg å dra.
Xiao Yu!
Er du hjemme?
Vær stille. Xiao Yu er ikke hjemme.
Det var så bråkete i går kveld at jeg ikke fikk sove.
Ikke hjemme? Hva skjedde i går kveld?
Du er en skam!
Xiao Yu besto ikke inntaksprøven.
Faren henne ble så sint.
Han ble voldelig, og hun ble tatt med på sykehus.
Politiet kom, og det var så mye styr...
INNTAKSBREV
Flyttedagen kom uten at jeg hadde sett henne.
Jeg dro hjemmefra og fra bestemor og bestefar.
Livet i en ny by begynner snart.
Xiao Yu, det var skolen du skulle ha gått på.
Hva skjedde?
Jeg klarer ikke å slutte å tenke på deg.
Ser på himmelen over meg, etter regnet.
VÅREN 2002
- Vi setter oss og spiser, Xiao Yu. - Ja vel.
Du er voksen nå, Xiao Yu.
Det er en stund siden dere tre møttes.
- Dette må feires! - Hør, hør!
Vi drikker, Li Mo.
Du går på videregående.
Og det er midt på dagen!
Vi gikk på forskjellige skoler alle tre.
En gang var vi uatskillelige.
Nå kan vi ikke kommunisere.
I motsetning til før vet vi ikke hva vi skal si.
Du har allerede en CD-spiller.
Det har alle andre på skolen også.
Lyden er dårlig på kassett.
Den er vel det. Ingen flere kassetter...
Hørte du på den kassetten?
Det er flaut, så kan du kaste den?
Hvilken kassett?
Ingenting.
Det går fint herfra.
Gå tilbake til de andre.
Nei, jeg følger deg hjem.
Vi har gått denne veien så mange ganger.
Jeg går meg ikke vill.
Du har vel rett.
Li Mo,
er det sant at du valgte den skolen på grunn av meg?
Hvorfor tror du det?
Jeg ville bare bevise for foreldrene mine at jeg kunne klare det.
Det hadde ingenting med deg å gjøre.
Nei vel.
Pan sa det var på grunn av meg.
Ikke vær dum. Du kan ikke tro på det han sier.
Jeg kan vel ikke det.
Jeg går nå.
Vi kom for sent til å ta farvel.
Herregud, når begynner trafikken å gå igjen?
Hun kunne fortalt oss at hun skulle studere i USA.
Jeg trodde vi var venner.
Unnskyld, kan du slutte å røyke? Det er tett luft her bak...
Li Mo, ikke spill basketkampen neste uke.
Du er fremdeles skadet. Ikke vær uforsiktig.
Jeg sier det til moren din hvis du ikke hører på meg.
Jeg gjør det jeg vil.
Jeg bryr meg ikke om hva andre sier. Er det galt?
Uforsiktig eller ikke, jeg skal tro på meg selv.
Du sa du likte solsikker, ikke sant?
Jeg vil strekke meg mot sola og vokse også.
Jeg vil ikke gi opp.
Jeg skal ikke lage unnskyldninger til mitt fremtidige jeg og angre.
Så ikke slett denne kassetten.
Når vi blir voksne, kan vi høre på den sammen.
Jeg tenkte på det.
Jeg vil vokse som en solsikke også.
Jeg vil ikke angre noe.
Derfor vil jeg ikke gå på Yangpu-universitetets videregående.
For jeg vil ikke være uten deg...
Jeg kan ikke spole tilbake tiden.
Jeg var for barnslig.
Som om jeg brente hjertet levende,
visste jeg ikke om
smerten jeg påførte deg.
Hvorfor hørte jeg ikke på stemmen din?
Hvis jeg får sjansen til å se deg igjen...
Drømmen vi hadde...
Jeg ønsker den fremdeles for oss.
Klamrer meg til den...
Ber...
MOTELL
Pass på hvor dere går.
Shikumen er som en antikvitet, og trappene er smale.
Du glemte romnøkkelen, Pan.
Velkommen. Har du reservert et rom?
Li Mo! Xiao Yu! Fort dere!
Ikke løp avgårde på egen hånd, Pan!
Han har slett ikke forandret seg.
Xiao Yu, vil du sitte ved siden av meg?
Du sitter der borte!
Se hvor nær flyene er, Lu Lu.
Jøss, du har rett!
- Godt det er fint vær i dag. - Ja.
Flyging til Guangzhou med avgang 11.45 er nå klar for ombordstigning...
Latter og tårer sammenvevd i en sang. Hva slags historie forteller det?
Fra gårsdagens stillstand...
Som veileder vår ånd mot fremtiden...
Skal dagens trinn gi gjenklang
og nå frem til morgendagen.
Tekst: Gry Viola Impelluso